Archived at http://orgprints.org/7198 

Ingen afstamning udskiller sig tydeligt som den bedste æglægger
Af Poul Sørensen, Afd for Genetik og Bioteknologi, Danmarks JordbrugsForskning 

Hos 3 økologiske ægproducenter har der været gennemført sammenligning af 8 afstamninger af æglæggende høner, der har været til rådighed på det danske marked de seneste 4-6 år. Ingen af disse udskilte sig tydeligt som den bedste, hvad angår adfærdsstudier af fjerpilning og udeadfærd, men der var nogle der kunne klassificeres som dårligere og andre som bedre.
Undersøgelserne er foretaget på den måde at der samtidig er indsat 2 afstamninger i huse der er adskilt således at hver afstamning har gået for sig selv således at kontrol med foderforbrug, æglægning samt adfærdsegenskaber og brug af udearealer har kunnet studeres pr. afstamning. 
De to afstamninger der er indsat samtidigt har som udgangspunkt haft samme belægningsgrad, foder, vaccinationsprogram og de er opdrættet samme sted. Der er i alt gennemført 6 sådanne parvise afprøvninger på 3 gårde hvor de 3 afprøvninger er sket på gård 1, mens der er gennemført 2 afprøvninger på gård 2 og en enkelt på gård 3.

Disse aktiviteter er del af FØJO2 projektet ”Fjerkræproduktionssystemer – Sundhed og velfærd” og i denne artikel berettes om hønernes tendens til fjerpilning, samt deres brug af udearealet fra disse besætningsundersøgelser.

Fjerpilning
Høner har altid vist tendenser til at pille fjer af hinanden og sig selv, men nogle høner har en større tendens end andre. Konsekvensen af en ufuldstændig fjerdragt har mindst 3 uheldige aspekter:
•	Hvis fjerdragten kun dækker dele af kroppen vil det betyde et større varmetab og dermed også højere foderudgifter især i perioder hvor den omgivende temperatur er under 20-24 ºC
•	Dele af kroppen der er nøgen giver lettere adgang til rifter og blødninger, som hurtigt kan afføde kannibalistiske handlinger fra de høner der er lige omkring.
•	Fuldbefjerede høner er en fryd for øjet og signalere sundhed og velvære, mens halvnøgne høner synes forkert og giver et uæstetisk indtryk

I tidligere undersøgelser i dette projekt har vi vist, at den bagvedliggende tendens eller lyst til at udføre fjerpilning på andre høner har en arvelig baggrund, mere herom kan læses på http://orgprints.org/1564/ og http://orgprints/1565/ . Derfor kan man også forvente at forskellige afstamninger har en forskellig tendens til fjerpilning hvilket vil udmønte sig i, at de ved en given alder viser en forskellig grad af befjering. 

I figur 1 har vi vist en sammenstilling af alle resultaterne fra de 6 afstamninger. Det maksimale er 20 point for den fuldbefjerede høne, mens der gives 5 point for den fuldstændig nøgne høne. Det umiddelbare indtryk er, at jo ældre hønerne er desto mere har de tabt af fjerdragten, denne forskel er i gennemsnit 1,9 point og svarer til den oplevelse der er almindelig. Under figuren er der givet et forkortet navn på afstamningen og i enden af dette er der givet et ciffer som angiver hvor mange gange den pågældende afstamning har været afprøvet. Der er ingen tvivl om at Isa Brown og Hyline Brown der hver har haft mindst 2 undersøgelser hører til i den forkerte ende af skalaen. De tre Lohmann afstamninger synes at klare sig bedst, men her skal det påpeges at de to af dem kun har været med i én undersøgelse. Tilbage står 3 afstamninger i en midtergruppe der

Figur 1 Fjerdragtens tilstand hos de forskellige afstamninger efter justering for gårdeffekt

kun har været med i én undersøgelse.

Grundlaget for disse tal er fremkommet ved at der ved indsættelsen blev mærket 50 høner tilfældigt udtaget af de ca. 3000 unghøner der er indsat. Ved en alder af 36 uger og igen ved 52 uger er disse høner indfanget og fjerdragtens tilstand er vurderet på en skala fra 1 til 4 på hver af følgende kropsdele: hals, bryst, ryg, vinger og hale og disse er efterfølgende summeret således at den fuldtbefjerede får 20 point. Ved den statistiske analyse er der ikke fundet klar forskel mellem de fire hørende til den bedst gruppe, svag signifikant forskel mellem Hellevad og Babcock, mens der var stærk signifikant forskel i alle øvrige sammenligninger.

Blandt de afstamninger der afveg mest er der særlig grund til at se på Hyline White og Hyline Brown som er afprøvet i samme besætning på samme tid, og som under opdrætningen gik i en blanding af hvide og brune kyllinger. Kort tid efter opdelingen af de to afstamninger hos ægproducenten var der en klar forskel mellem de to hvad angår adfærd, idet de hvide var meget frygtsomme mens de brune var meget tillidsfulde. Til trods herfor viste der sig snart en anden forskel som det fremgår af figur 1 at de brune pillede fjerene af hinanden, mens fjerdragten næsten var intakt hos de hvide.

Blandt de ægproducenter der har prøvet nogle af disse afstamninger vil der sikkert være nogen som kan nikke genkendende, mens der vil være andre som har helt andre erfaringer. Det beror på den store variation der kan være i opdrætsfasen og de vilkår som hønen i øvrigt bydes og som meget vel kan være forskellig uden at producenten opfatter det, fordi det sker forskudt i tid . Den anførte undersøgelse kan derfor bruges til at antyde, at der er nogle afstamninger som viser tendens til mindre fjerpilning og andre til mere når vi ser det over flere besætninger og gentagne målinger i den enkelte besætning, og hver gang har to afstamninger. Der er tilsvarende undersøgelser i gang i Tyskland og måske Holland. Ved at lægge disse undersøgelser sammen vil man efterhånden få et mere sikkert billede af de enkelte afstamninger.

Udeadfærd
Der indgår i det økologiske koncept for hold af høner, at de skal have adgang til åbne arealer og der er en række regler for hvordan dette skal arrangeres. De tre besætninger der indgår i denne undersøgelse har alle fulgt disse regler. I figurerne 2 til 4 er der vist en oversigt over de tre gårde med inddelinger således at udearealet er opdelt i 5 felter for en enkelt afstamning, f. eks. for gård nr 1 ses zone 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 og 1.5, hvor zone 1.1 er nærmest hønsehuset og zone 1.5 er den fjernest liggende zone. For at følge hønernes lyst til at gå ud, er der på to tidspunkter ved henholdsvis 36 uger og 52 uger optalt, hvor mange høner der gik ude. På en enkelt dag er der optalt tre gange med to timers interval. I tabel 1 er der vist resultaterne af opgørelsen udtrykt som procent af de høner der befandt sig i de givne zoner som gennemsnit af de tre tællinger. I gennemsnit af alle undersøgelser er der fundet 19% af hønerne udenfor huset, men der er store variationer. Hvad angår afstamninger ses at Isa Brown, der indgik i tre afprøvninger, i gennemsnit har haft 15,0% af hønerne ude mens de tre afstamninger den er sammenlignet med har der været 20,9% ude. Sammenligning af Hyline White og Hyline Brown viser ligeledes en forskel. Hvis vi ser på omfanget af høner der anvender hele arealet skiller Hellevad hønen sig ud, idet der i begge undersøgelser er truffet 7-8% høner i Zone 5, Lohmann Silver høner er på Gård 3 fundet i et tilsvarende omfang i Zone 5, mens den på Gård 2 næsten ikke er fundet i Zone 5. Der er mange faktorer der spiller en rolle i spørgsmålet om hønernes lyst til at gå ud og anvende udearealet, men der er dog stærke indikationer for at påstå at Isa brown og Hyline White ikke anvender udearealet i samme omfang som Hellevad og Lohmann Silver.