Archived at https://orgprints.org/3872 

Økologisk grønsagsproduktion uden kvælstofimport
Kristian Thorup-Kristensen
Danmarks JordbrugsForskning
Afd. for Vegetabilske Fødevarer
Kirstinebjergvej 6
5792 Årslev

Ved Afdelingen for Vegetabilske Fødevarer har vi oprettet et økologisk grønsagssædskifte, som skal være selvforsynende med kvælstof. Selvforsyningen opnår vi ved at udnytte grøngødning og efterafgrøder intensivt. Grøngødning med bælgplanter skaffer kvælstof til systemet ved den biologiske kvælstofbinding, og efterafgrøder bruges til at forhindre udvaskning og derved til at sikre en høj kvælstofudnyttelse. Sædskiftet er et 6-marks skifte, der er målrettet til grønsagsproduktion. Der er grønsagsafgrøder i tre af markerne, korn i to og kløvergræs som grøngødning i én mark.
Sædskiftet er først oprettet i foråret 1996, så der kan ikke drages færdige konklusioner om hvor godt det virker. Vi er dog ikke startet på bar bund. Sammensætningen af sædskiftet bygger på resultaterne af en række tidligere forsøg, hvor vi har undersøgt de muligheder der ligger i brug af grøngødning og efterafgrøder. Udover at skaffe og fastholde kvælstof kan grøngødning og efterafgrøder også bruges til at time kvælstofforsyningen til afgrøderne, hvilket er vigtigt, ikke mindst i grønsagsdyrkning.

Udvikling af økologisk planteproduktion
Et af målene med sædskiftet er, at være med til at udvikle økologisk grønsagsproduktion. Som det er nu, er produktionen af økologiske grønsager, korn og andre salgsafgrøder begrænset af den store afhængighed af husdyrgødning. En kraftig udvidelse af produktionen af økologiske salgsafgrøder kræver, at den kan ske på bedrifter med færre eller evt. slet ingen husdyr, og det kræver effektiv brug af grøngødning og efterafgrøder.
I sædskiftet arbejder vi med afgrøder med meget forskellige behov for næringsstoffer. Der dyrkes både grønsager med et meget stort næringsstofbehov, f.eks. kål og porrer der i konventionel dyrkning ofte gødes med mindst 250 kg N/ha, grønsager med et lavere næringsstofbehov, f.eks. løg og gulerod, og konservesærter som slet ikke har behov for kvælstofgødning. 
Selv om vi i sædskiftet kan dyrke gode afgrøder uden at tilføre gødning, er konklusionen ikke, at alle økologiske planteavlsbrug kan og bør ophøre med at importere kvælstofholdige gødninger. Men resultaterne viser klart, at man kan nå langt ved effektivt at udnytte den viden der findes om bl.a. grøngødning og efterafgrøder. Her er denne viden brugt til at sammensætte et økologisk planteavlssædskifte, men mange af de samme principper kunne bruges til at nedsætte kvælstofudvaskningen og forbedre kvælstofudnyttelsen også i konventionelt jordbrug.
Sædskiftet
Formålet med sædskiftet er først og fremmest at arbejde med kvælstofforsyning og tab, men der ligger selvfølgeligt mange andre overvejelser bag sædskiftet, f.eks. om andre næringsstoffer, om ukrudt, sygdomme og skadedyr. De resultater for udbytte og N optagelse der omtales i det følgende er gennemsnit for 1997 og 1998, d.v.s. 2. og 3. år i sædskiftet.

Mark 1: Kløvergræs som helårsgrøngødning 
Helårsgrøngødning indgår i sædskiftet fordi den kan give en meget stor kvælstofvirkning. I sædskiftet skal kløvergræsmarken forsyne de meget krævende afgrøder som kål og porrer året efter, men også bidrage til kvælstofforsyningen af byg og derefter gulerødder og løg i de to følgende år. Kvælstof frigives hurtigt efter nedpløjning af grøngødning, og for tidlig nedmuldning kan derfor føre til store tab. I mange tilfælde bør nedbringningen derfor først foretages i det tidlige forår, men hvor jord og klimaforhold som i Årslev betyder at udvaskningen ikke går alt for hurtigt, kan man forud for afgrøder med et dybt rodsystem nedmulde grøngødning sent på efteråret. Under danske forhold vil det sige midt i november eller senere. I sædskiftet nedpløjes kløvergræsset sent på efteråret forud for kål som har et meget dybt rodsystem, men før porrer, som har et overfladisk rodsystem, udsættes pløjningen til om foråret.

Mark 2: Kvælstofkrævende grønsagsarter
Hvidkålene og porrerne har i de sidste to år givet udbytter på henholdsvis 69 og 31 t/ha, med total N optagelse på 173 og 151 kg N/ha, hvilket især for porrerne må siges at være meget tilfredsstillende og tæt på hvad vi ville forvente at høste i en konventionel porremark. Høsten af hvidkål og porrer sker så sent på året, at der ikke kan etableres efterafgrøder efter høst. I kålmarken lader vi kålstubben stå, og genvæksten af kålplanterne danner en Aefterafgrøde@ der ser ud til at forhindre udvaskningstab meget effektivt. Efter porrer, som normalt efterlader meget kvælstof i jorden, har vi endnu ikke nogen god mulighed for at forhindre udvaskning, men vi undersøger mulighederne for at indså efterafgrøder imellem porrerækkerne sidst i juli, midt under afgrødens vækst.

Mark 3: Byg med undersået kløvergræs
Selvom der ikke vil være en optimal kvælstofforsyning til denne bygmark, vil der dog være en eftervirkning af sidste års grønsagsafgrøder og en 2. års eftervirkning af grøngødningen to år tidligere, så det går ikke helt galt. Bygudbyttet har således ligget på omkring 4.5 t/ha i denne mark. Den undersåede kløvergræs skal kun gro i efteråret, og som grøngødning forsyne næste års grønsagsafgrøder med kvælstof. Det kan derfor være en fordel at byggen ikke er alt for velforsynet med kvælstof, for på den måde får den undersåede kløvergræs gode vækstbetingelser og giver en god eftervirkning til næste års grønsagsafgrøder.
Mark 4: Mindre kvælstofkrævende grønsager
Resultater fra tidligere forsøg tyder på, at undersået kløvergræs i efteråret kan samle kvælstof nok til at sikre et rimeligt udbytte af afgrøder som løg eller gulerødder. Dyrkning af helårsgrøngødning før disse afgrøder ville betyde en kraftig overgødskning, og dermed risiko for kvælstofudvaskning og risiko for høje nitratindhold i grønsagsprodukterne. Gulerødder og løg har givet udbytter på henholdsvis 100 og 42 t/ha, med total N optagelse på 168 og 127 kg N/ha, det er for gulerødderne helt på højde med hvad vi ville forvente i en konventionel mark, mens løgudbyttet er noget mindre.

Mark 5: Konservesærter med efterafgrøde
	Mængden af kvælstof i jorden om foråret på denne plads i sædskiftet ventes at være meget lav, og ærterne passer derfor godt her. Konservesærterne høstes tidligt, typisk i slutningen af juli, og de efterlader meget kvælstof i planteresterne. Straks efter høst nedpløjes ærteresterne, og der sås olieræddike som efterafgrøde. Olieræddike har en hurtig vækst og en meget dyb rodvækst og er derfor god til at forhindre udvaskning, selv hvor der er meget kvælstof i jorden. 

Mark 6: Byg med undersået kløvergræs
 Flere forsøg har vist, at en efterafgrøde af olieræddike, dyrket hvor der er meget kvælstof i jorden kan frigive så meget kvælstof, at der er rigeligt til f.eks. en bygafgrøde. Bygudbyttet i denne mark har da også været så højt som 6.8 t/ha. Forsøg med forskellige efterafgrøder i denne mark viste at det er meget afgørende hvilken efterafgrøde man vælger, hvis der blev dyrket italiensk rajgræs i stedet for olieræddike var bygudbyttet f.eks. på under 4 t/ha.

Afgrøderne i sædskiftet vil naturligvis ikke alle være optimalt forsynet med kvælstof, men vi regner med at afgrøderne, måske undtagen byggen i mark 3, får kvælstof nok til, at der kan opnås gode udbytter. Dette regner vi med at nå, samtidig med kvælstofudvaskningen til miljøet bliver meget lav. Forventningerne bygger på en række tidligere forsøg, og de kommende års resultater fra sædskiftet vil vise, i hvor høj grad resultaterne kan overføres til et sammenhængende sædskifte. Det er for tidligt at drage færdige konklusioner af sædskiftet, men de resultater og observationer vi foreløbig har gjort, tyder på at ideen holder, og at det opstillede sædskifte kan give gode udbytter uden at der skal importeres kvælstofholdige gødninger.